Жан дьо Лафонтен
Магарето и стопаните му

Превод от френски: Бойко Ламбовски, 2003

chitanka.info

Магарето на градинаря изплака пред Съдбата,

че трябва сутрин много рано за работа да става:

„Не са петлите още даже разбудили зората,

а мен ме впрягат здраво.

И всичко за какво? Да карам сено с една талига.

Нима причина е това все недоспал да ходя?“

Тогаз Съдбата съжали го —

на дългоухия сънливец стопанин нов проводи.

Един кожар започна вече магарето да впряга —

но ту му кожите миришат, ту пък хамутът стяга —

пак недоволство изрази добичето капризно:

„Май по-добре си бях преди, понеже се протягах —

отзад товарът беше близо,

и туй-онуй все пак си хрусках,

та всеки ден притурях нещо към своята закуска.

А тук не получавам нищо — каквото пък получа,

гърба насинва само — искам по-справедлива участ.“

При въглищар Съдбата спря го —

оказа се, че късно ляга.

И нова жалба. Но Съдбата разсърди се накрая:

„Това Магаре вдига врява,

докато хиляди си траят.

От него и кралете даже по-малко ми додяват.

Не искам вече да го зная!“

Така роптаят всички хора от мястото, където

намират се, като измислят все нови аргументи.

Най-зле е винаги в момента.

Накрая с нашите претенции разсърдваме небето.

Да би поискал Юпитер молбите да изпълни —

самия него ще погълнем.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.